Părintele Nicodim, omul simplu pe care l-am cunoscut, mergea pe stradă cu Iisus, vorbea la masă cu Sfântul Calinic și zâmbea noaptea cu Maica Domnului. Calm, vesel, blând, copilăros în toate... Pe stradă se oprea îi ÎL privea... L-a întrebat o dată: Câți ani mai stai Doamne lângă mine? nu te supăra că te întreb, dar eu sunt un mare mincinos și știu că nu mai ai răbdare...
Și Dumnezeu i-a răspuns: Totul va fi bine! Nu plec!... Unde să mă duc? Cum să las crucea Ta?
Și de atunci Iisus e mereu cu El... Niciodată departe... iertați, dar nu e doar o metaforă...
Taina
Tăceam, și Dumnezeu tăcea,
Mergea pe cale lângă mine,
Străini, stingheri, ce vreme grea,
Știam că totul va fi bine.
El s-a oprit și a oftat,
Eu lăcrimam cu dor în sine,
Parcă și cerul s-a mișcat,
Știam că totul va fi bine.
Iubeam, dar nu puteam să spun,
Era prea mult pentru oricine,
Am vrut pe îngeri să-i adun,
Știam că totul va fi bine.
Mi-a dat un semn, un zâmbet lin,
Un crin din zările senine,
Eu nu aveam decât un spin,
Știam că totul va fi bine.
Și atunci, sublim, într-un sfârșit,
Mi-a spus că totul va fi bine,
Eu am tăcut si te-am privit,
Și am rămas doar lângă Tine.